Det gjorde jag. Jag trodde att jag var en katt.
Jag identifierade mig med katter. Jag undrar hur det kommer sig.
Var jag en sorgsen katt?
Det gjorde jag, faktiskt, för jag var en riktig kuf.
Jag pussade alla katter, bara jag fick.
Ser jag en katt, pussar jag den. Eller hur?
Livet är ett risktagande.
Jag var annorlunda då. Visst? Jag måste bli sån igen.
Men går ränderna någonsin ur? Vem vet?
Det är blodigt allvar. Det verkar så.
Eller en lucka? Lite klotter?
Man måste sätta ihop bokstäverna. Bildar de ett ord? Så lustigt.
Det är en gåta.
-Hej då. -Sköt om er.
Vi har stängt!
Är det något fel?
Det är fel på mig, men det är inte den bästa av alla världar.
Det är så här vi föds in i den, men den är bättre än den var.
Vi är privilegierade, eller hur? Förr hade folk blivit brända, Moby.
-Tony. -Tony, inte Moby.
Vem är jag? Vem vet? Inte jag.
-Jag är David. -Kan Sylvia hjälpa till?
Sylvia? Sylvia! Roligt att träffas, Sylvia.
-Schubert sa: "Vem är Sylvia?" -Kan vi hjälpa dig?
Hjälpa mig? Jag måste sluta prata.
Ingen fara. Vad gör du här?
Det är en gåta. Är jag vilse? Kanske det!
Är det ditt piano, vackra Sylvia? - Visst är hon, Toby?
Inte Toby, Tony. Du är också vacker.
-Får jag spela på det? Säg ni. -I helvete, grabben. Pys.
-I helvete. Djävulen. Diablerie! -Ut härifrån, sätt fart!
-Säg bara vem du är och var du bor. -Leva och låta leva. Molto...
Liv et är en evig kamp. Visst?
För att överleva. Oskadd , utan att skada nån.
Gör man fel, blir man straffad. Det är en evig kamp.
En kamp för att hålla huvudet över ytan. Ni blir väl inte besvikna?
Sam!
Helfgott, ett sånt namn! Förlåt, jag låter som en åsna.
Helfgott, "med Guds hjälp". Pappa var religiös, sträng och elak.
Men han blev förintad , eller hur? Gud hjälpte inte honom.
Jag är hjärtlös, säger pappa. - Du tar väl inte skada?
Jag kanske inte har någon själ. Det finns ingen, säger pappa.
-Så löjligt. -Ja, jag är löjlig. Och känslokall.
Löjlig och känslokall, för det var en tragedi. En löjlig tragedi.
Jag ska vinna. Jag ska vinna.
Jag ska vinna.
David ska spela piano för oss, eller hur?
Vad tänker du spela? David?
-Vad tänker du spela, David? -Ursäkta! Chopins polonäs.
Det här är skandalöst.
Pianot!
-Det är skandalöst. Pianot... -Grabben är bra. Strålande!
Han är min son. Min son.
Nu kommer de.
Vann han eller förlorade? Margaret?
Han förlorade.
Nu råkar vi illa ut.
Din tur.
Det är din tur, pappa.
Låt mig se...
Låt mig se.
Du förlorar, du förlorar.
Vinn alltid, David.
Vinn alltid.
När jag var en pojke i din ålder köpte jag en vacker violin.
-Jag sparade. Vet du vad som hände? -Ja, han slog sönder den.
Ja, han slog sönder den.
Du är lyckligt lottad, David. Min far unnade mig aldrig musiken.
-Jag vet. -Du är lyckligt lottad.
-Säg det. -Jag är lyckligt lottad.
Lyckligt lottad.
-Ska jag spela för dig nu? -Nej, plocka upp pjäserna.
-Jag hade vunnit. -Du hade varit för rädd.
David!
Lyssna, lyssna på det här.
Margaret, jag sa ju att dina vänner inte fick komma hit.
-Duktig pojke. -Hej.
Pappa, du har besök.
Hej , hoppas jag inte stör.
Ben Rosen. Jag var en av domarna.
Ni försvann innan prisutdelningen var klar.
-Du var väldigt duktig , David. -Tack.
-Han kan bättre. -Folk vill inte att man är för bra.
Han fick ett specialpris för sitt mod.
Ett svårt stycke. Stora pianister drar sig för att spelar polonäsen.
-Ett pris för förlorare. -Han är ingen förlorare.
-Sluta. Det räcker. -Hon spelar också bra.
De spelar allihop.
David kan vinna många tävlingar, med rätt undervisning. Mitt kort.
-Jag undervisar honom. -Med den äran.
Ingen undervisade mig. Inga musiklärare, mr Rosen.
Visst inte, men några småsaker kan ha avgörande betydelse.
Ni kanske vill tänka på saken.
Det är Rachmaninov.
-Det är vackert. -Ja, har du lärt dig det själv?
-Från skivan. -Det är väldigt svårt.
Det är väldigt svårt. Det...
-Det är världens svåraste stycke. -Kan du lära mig?
En vacker dag kommer du att spela det.
Du kommer att göra mig stolt. Väldigt stolt, eller hur, David?
Javisst.
Och nästa gång...
-Vad gör vi då? -Vinner?
Vi vinner, just det.
God natt, då.
God natt, pappa.
Kom här.
Rör inte.
-Ja? -Jag vill att ni lär David spela.
Det här.
Rachmaninov? Löjligt. Småpojkar kan inte uttrycka sån passion.
Själv är ni en passionerad man, mr Rosen.
Jag lär honom vad jag tycker är bäst.
Rachmaninov!
-Men ni bestämmer. -Tack.
-Vi börjar med Mozart. -Mr Rosen, jag kan inte betala er.
-Kom, Sylvia blir blöt. -Förlåt, Sylvia. - Hej då, Tony.
Inte en katt är ute i regnet. Varken hundar eller kissekatter.
-Klarar du dig nu? -Visst, visst. Hem, ljuva hem.
-Du kan spela. -Lite grann, lilla granna Sylvia.
Chopin, polack, som pappas släkt, innan de blev koncentrerade.
-Hur länge har du bott här? -Vet inte. I evigheter.
Inget fel på Schubert, förstås, utom syfilis. Honom förlorade vi.
-Slarvigt av oss! -Jaså, du är tillbaka?
-Jim! Jag har varit en stygg pojke. -Vi skulle börja leta efter dig.
-Han verkade vara vilse, så... -Det är han bra på. Tackar.
Hej då, David.
Vår yngste delstatsmästare nånsin, David Helfgott.
Vi vann, vi vann! Nu kan han spela Rachmaninov.
Prispengarna delas ut av vår amerikanske gäst på turné här:
Mr Isaac Stern.
-Du är väldigt begåvad , David. -Tack, mr Stern. Ni med.
-Hur mycket vill du ge musiken? -Hur mycket?
Allt, David!
Allt, men jag spelar tennis och gillar kemi också.
Lika bra som du spelar Mozart?
Jag studsar bara bollen mot väggen.
Vill du gå på en skola i Staterna, där musiken studsar mot väggarna?
-I Amerika? -Frihetens hemvist! Musse Pigg?
Mina damer och herrar, en sån ära för vår unge delstatsmästare.
Och nu, ända från Amerika...
David Helfgott!
-Inte från Amerika. -Men han åker dit.
-Sen kommer han hem därifrån. -Jag antar det.
Margaret!
Jag har inte råd att skicka David till Amerika.
-Vi skaffar fram pengarna. -Vad?
En bar mitzva. David har inte haft sin bar mitzva.
-Religion är strunt. -Men det kan vara en guldgruva.
Jag ska spela med en orkester. Då får du åka i min Cadillac.
-Var ska du bo i Amerika? -Hos en bra, judisk familj.
-Är inte det här en bra familj? -Mycket bra, pappa.
Du är lyckligt lottad som har en familj.
Jag måste gå.
-Det är en fantastisk musikskola. -Hans pappa bestämmer.
Han blir väl omhändertagen.
-David kan bli en av de stora. -Han är bara en pojke, mr Rosen.
Han kissar fortfarande i sängen.
Ser ni hur stark jag är?
Visa var lejonet rev dig när du jobbade på cirkus.
Upp, upp, upp...
Så går det när man står för nära.
Kom, David. Kom och slå mig. Slå mig.
Ja, så hårt du kan. - Du med , så hårt du kan.
En stålman. Ingen kan skada mig, för bara de starka överlever.
-De svaga krossas som insekter. -Som gräshoppor?
Ska du överleva i Amerika, måste du vara stark.
-Som du, pappa? -Ja.
Som jag, just det!
Bra.
UNGE DAVID PÅ VÄG MOT BERÖMMELSEN
-Vi ses. Glöm inte att studera. -Tack, rabbi.
Spännande, inte sant? - Borgmästaren vill träffa dig.
Peter.
-Tack. -Nej tack.
Jag vill tacka borgmästaren-
-för att han har inrättat den här fonden för Davids Amerikaresa.
Nu spelar vår egen David Helfgott för oss.
Det är skamligt. De tror att de är så viktiga.
Vad vet de med sina pälsar och diamanter? Jag mår illa.
Och vad är Rosen för karl? Han är inte gift och har inga barn.
-Prata inte med mig om Rosen. -Ni vill samma sak för David.
Jämför aldrig mig med honom. Har han lidit kanske?
Vad vet han? Vet han nåt om familjer?
Om hur dina systrar dog? Om min mamma och pappa?
Tack, David. - Tack, kamrat Helfgott. Ni har heder av er son.
Sovjetiska vänskapsförbundet applåderar er.
Katharine Prichard.
-Du spelar vackert. -Tack.
Jag heter Sonia. Jag vet vem du är.
Du har underbara händer.
Du med.
-Ska du åka till Amerika? -Det stämmer, ja.
-Sen kanske du åker till Ryssland. -Varför inte?
-David? -Jag är här.
En viktig person vill träffa dig.
Jag måste gå.
Jag har aldrig mött någon som spelar lika vackert som du.
-Och jag aldrig någon författare. -Ni måste vara stolt över honom.
Mitt piano där hemma har lidit länge, av ensamhet.
-Du kanske vill spela för mig. -Gärna.
-Det skulle jag tycka om. -Jag med.
Kamrater, jag vill utbringa en skål för vår grundare och hedersgäst:
Katharine Susannah Prichard.
Hon kan lära dig mycket. Hon har varit i Sovjet.
Amerika!
"Vi har fått höra om din begåvning och är stolta att få ta emot dig."
"Du kommer säkert att trivas. Vi ska stämma Bösendorfern."
-"Vi ser fram emot din amkonst..." -"Ankomst", dummer.
"... ankomst och längtar efter att få höra dig spela."
-"Hälsningar, Mickelbergs." -Läs en gång till!
Tyst, du väcker babyn.
"Du kommer att tycka om vår undulat och pudeln Margaret."
Gris, det heter den inte alls!
Nu räcker det. - Stäng av. - Ge mig brevet.
David reser ingenstans.
Pappa?
Vad tittar ni på, era dumbommar? Ingen ska få krossa familjen!
Snälla pappa, låt bli.
Pappa vet vad som är bäst för dig.
Jag är din pappa, och det här är din familj!
David! Kom tillbaka, David. Kom tillbaka.
Varför nu? Varför?
Jag vet vad som är bäst. Tro mig.
Stäng dörren!
Mr Rosen!
Snälla mr Rosen, det är David!
Mr Rosen!
Det är min tur att bada nu. Mår du bättre? Har du slutat skaka?
Ett bad gör alltid gott, David.
Ditt vidriga kräk, hur kan du skita i badet? Hur kan du göra så?
Ditt vidriga kräk!
Peter!
Jag vet att du hör.
Gör inte så här mot David. Du får inte hindra honom att resa.
Peter!
Vad du än gör, utsätt honom inte för den satans Rachmaninov.
David , min gosse...
Det är hemskt att hata sin egen far.
Livet är grymt, vet du.
Men musiken... Musiken, den kommer alltid att vara din vän.
Allt annat kommer att bli en besvikelse till slut. Tro mig.
Hata mig inte, David. Hata mig inte.
Livet är grymt.
Men man måste... Man måste...
Man måste överleva.
Man måste överleva. Säg det.
Man måste överleva, pappa.
David...
Ingen kommer att älska dig som jag.
Du kan inte lita på någon, men jag kommer alltid...
...att finnas där.
Ge mig en kram, David.
Jag finns alltid hos dig. I all evighet.
I all evighet, pappa.
Varje gång du spelar för mig-
-lyckas du säga det outsägliga.
-Är det bra? -Gudomligt.
Outsägligt gudomligt.
-Berätta något. Vad blir det i dag? -En ny berättelse.
Vattendroppar?
-Regndroppar? -Ja, regndroppar.
Underbart. Det här ska jag hålla kärt tills jag dör.
"Dig , Herre, bringar jag mitt livs ogräs och sippor"-
-"och lägger dem inför dina fötter. De är inte rökelse eller myrra."
"Men du är Krishna, Kristus och Dionysos"-
-"i din skönhet, ömhet och styrka."
Det var David Helfgott med ett gripande stycke av Rachmaninov.
Nationsmästerskapet går säkert till en av de två pianisterna.
-Bravo, David! -Svårt att skilja dem åt.
Båda är värdiga vinnare. Domarna överlägger nu.
-En hård bransch, Roger. -Det är blodigt allvar.
Mitt herrskap, det är mig ett nöje att presentera årets vinnare.
Vår nye australiensiske mästare är:
Roger Woodward.
Hur var din pappa, Katharine?
Han var alltid upptagen. "Gå din väg , jag skriver", sa han.
En gång, när jag var väldigt ung, blev jag så arg.
Jag välte ut bläckhornen och klottrade över hans papper.
När han fick syn på det kokade han av ilska. Jag kände det.
"Vad sysslar du med?" Vrålade han.
En hemsk tystnad sänkte sig.
Jag stirrade på honom och sa: "Gå din väg , pappa, jag skriver."
Han störtade mot mig, lyfte upp mig och kramade luften ur mig.
"Mitt första litterära försök" kallade han det.
Vad är det, David?
"Royal College of Music..."
Ett stipendium.
Så fantastiskt, David!
-Pappa kommer inte att krama mig. -Han kan inte hindra dig.
-Han är ett sånt vildsint lejon. -Inte då, han är en kissemiss.
Jag kommer att sakna dig.
De var menade åt min son, men du får dem.
Det kan vara väldigt, väldigt kallt i London.
David?
-Var har du varit? -Jag missade tåget.
Den där Prichardkvinnan! Vad är det här?
Handskarna?
Se på mig. Se på mig!
Tror du att du kan göra hur du vill?
Jag vill. Du kan inte hindra mig.
Men jag är din pappa och har gjort allt för dig. Allt!
-Din elake, hjärtlöse pojke. -Mamma! - Margaret!
Låt bli. Låt honom vara!
Åk du bara, om du vill.
Jag ringer efter polisen.
Sluta!
Låt honom vara. Han klarar sig.
Hur är det, David?
Hur är det? Kom, David.
Han klarar sig.
-Jag är gammal nog att välja själv. -Han tror att han ska till London.
-Till Royal College of Music. -Vad ska det bli av dig i London?
Om du går nu, David, sätter du aldrig din fot här igen.
Du är inte någons son. Flickorna mister en bror.
Vill du det? Vill du...
-Vill du krossa familjen? -Jag är så ledsen.
David, om du älskar mig, stiger du inte utanför dörren.
David...
Om du går, blir du straffad.
I hela ditt liv, min David.
Gå inte.
David! Tvinga mig inte till det!
-Han har otroliga händer. -Men det är då allt.
-Visst är han lite ömtålig. -En Chopinvekling.
Det jag har sett tyder på att han kan gå till finalen.
-Vad har du sett? -Geniala infall.
Verkligen?
Med auktoritet, David!
Diablerie! Djävulen, David.
-Jag får inte ha sönder pianot. -Liszt hade sönder många strängar.
Du får ersätta den här värdelösa armen.
Först kommer noterna, sedan tolkningen.
-Håller du med? -Ja, alltid.
-Är det så klokt? -Jag vet inte. Är det?
Glöm inte, det står i partituret.
Noterna står där, men inte känslan. Så där känner jag.
Offra inte allt för känslan. Det är en fråga om balans.
-Är det frågan? -Just det.
Som jag trodde. Just vad jag trodde.
Mr Helfgott? Stipendiepengarna.
-Förlåt, jag står still om ni vill. -Var försiktig, David.
För all del, Sarah. Du ser förtjusande ut i dag.
-Du också, Muriel. -Lugn. - Sarah!
-Banken har stängt. Det får vänta. -Slanten slant.
Vi vet nån som kan lösa in den.
Måste koncentrera mig, Katharine. Öva, öva, öva.
Tre viktiga ting: jobb, jobb, jobb.
Det behövs, om jag ska gå till finalen i tävlingen.
Vinnaren får spela i Royal Albert Hall, här utanför.
Jag har köpt ett lidande piano, som ditt.
Jag har skrivit till pappa. Det är ju bra. Visst är det?
Det verkar så, för... Men han svarade inte.
-Hur tog vi oss till finalen, då? -Du är en dirigents värsta mardröm.
-Och vad ska vi göra? -Vi ska vinna.
Rachmaninov? Är du säker?
Rätt så. Jag är aldrig säker på nåt, mr Parkes.
Rachmaninovs trea, den är monumental.
Ett berg , det svåraste stycke man kan bestiga.
Ingen har varit galen nog att försöka.
Är jag galen nog, professorn?
Två melodier som kämpar om överhögheten.
Händerna är jättar. Tio fingrar vardera.
Att uppträda är ett risktagande.
En sak är säker: Det är riskabelt. Folk far illa.
Du måste kunna spela den med förbundna ögon.
-Noterna, för Guds skull! -Förlåt, jag glömde dem.
-Du kan väl lära dig dem först? -Och sedan glömma dem?
Fingersättningen!
David! Följ med, min pojke.
Vi ska vila fingrarna i dag och öva fantasin.
Första satsen, cadenzan. Vi börjar från...
Händerna ska spela av sig själva, så att du kan glömma bort noterna.
Låt det komma härifrån. Från hjärtat. Därifrån kommer det.
Härliga, stora, svulstiga ackord!
Du måste tämja pianot. Det är ett monster.
Tämj det, annars slukar det dig.
Det artar sig.
God morgon, mrs Perkins.
KATHARINE PRICHARDS DÖDSBO Minnessaker som ska återlämnas
Det här är mitt lilla mausoleum.
Liszt, med vårtor och allt. De gjorde den efter hans död.
-Stackars Franz, stendöd. -Man kan fortfarande få tag i dem.
Jag har Rachmaninov nånstans.
Fantastiska fingrar. Så virila.
Jag spelade faktiskt trean för honom en gång.
Han sa att han kunde höra sig själv i mitt framförande.
Han sa att det var som om jag rört vid hans själ.
-Det var väl inte så illa? -Inte illa alls.
Nu är det din tur, David.
Kom ihåg att när du väl gjort det kan ingen ta det ifrån dig.
Du måste spela som om det vore sista gången.
Svik mig inte nu, David.
Hur många geniala infall i dag, Cecil?
Bravo!
Hallå? Vem är det?
-Hallå? -Pappa?
Jag är hemma, pappa.
Pappa?
Hallå, pappa ?
-Du har besök, David. -Det är jag , David. Suzie.
Suzie, Suzie? Känner vi Suzie?
-Din syster, David. -Syster Suzie. Tack, syster syster.
-Jag kan inte komma så ofta längre. -Inte så ofta, söta Suzie.
-Jag ska flytta till Melbourne. -Säg inget till pappa, bara.
-Inget att göra åt, Margaret. -Hon bor i Israel.
Margaret kallade mig dummer. Var det en gris? Nej, pudeln.
Det var komplicerat, complicato i Israel.
Det var ett slagfält, ett krig. Så de led, ingen fred.
Det förstör allt, eller hur?
David! Jag förstod väl att du var här.
Jag har varit en stygg pojke igen, eller hur? Jag tror det. Visst?
Jag blir straffad i hela mitt liv. Det är ödesbestämt, eller hur?
Det är förbjuden frukt. Det säger doktorn.
Han gillade det inte alls. Han var väldigt fördömande...
-Jaså, du kan läsa noter? -Jag kanske vänder ett nytt blad.
-Jag heter Beryl Alcott. -Alcott, det låter som Helfgott.
Löjligt, det betyder "med Guds hjälp".
-Vad heter du i förnamn? -David, jag heter David. Vad tycks?
-Är du David Helfgott? -Ja, ja...
-Jag såg dig vinna alla tävlingar. -Man kan inte förlora alla.
Jag var en beundrare.
-Spelar du fortfarande? -Doktorn förbjöd det.
-Förbjöd det? -Ja, för jag kunde ta skada.
Doktorn sa så. Det hände en gång för länge, länge sen.
Men du kan spela, Beryl. Spela, med auktoritet.
Bra, Beryl, bra. Mycket bra vänsterhand.
Man måste bry sig om och dela med sig. Just det.
Det här blir ett stiligt bröllop. Ett stiligt bröllop, Beryl.
Det är väldigt bra, Beryl. Väldigt bra.
Väldigt bra. Trampa på pedalerna. Vi åker cykel, Beryl! Trampa.
-Vad rör sig i hans huvud? -Vem vet? Han är förvirrande.
-Han lever i sin egen lilla värld. -Stackaren.
Han är rar. Om han bara hade nånstans att ta vägen.
-Kom nu, David. -Beryl, Beryl, Beryl...
-Jag tål inte rök. -Förlåt, Beryl.
Vad gör du? Du vet inte vägen.
Jag följer efter dig. Vad tycks?
Det går bra. Hoppa in, David.
-Gud välsigne dig , David Helfgott. -Vad sägs om det här, Beryl?
-Syster? -Det är bara jag, ingen fara.
-Bara, bara, ingen fara. Syster? -Du bor här nu , David.
Det är bra, det är bra, eller hur?
-David Helfgott hämtar sig. -Så ska det låta.
Så skönt, Beryl.
Härliga, stora, svulstiga ackord!
Botaniska trädgården ligger där. Du kommer och går som du vill.
Mr Minogue är en sann kristen. Du kommer att gilla honom.
Vet du vad? Du får ett eget piano.
Lätt, lätt, fjäderlätt.
Lägg av, David. Var tyst!
God morgon, David. Upp och hoppa. Dags för frukost.
Bäst att vi låter pianot vila igen. Skriv under checken.
-Se på dig, du borde motionera. -Just det.
-Få lite frisk luft i lungorna. -För de svaga krossas som insekter.
Som gräshoppor.
-Hej då. -Sköt om er.
Vi har stängt!
-Sylvia, ditt olycksbarn är här. -Jag sköter det.
-Vad sägs om en låt, grabben? -En låt. Visst, inga problem.
Bravo, encore. Ge oss vad vi tål, Liberace!
Det räcker. - David?
Tackar, tackar.
-Spela Beethovens femma. -Visst. Symfonin eller konserten?
MINNS NI HONOM?
DAVID GLÄNSER
Visst spelade jag rätt bra? Jag förtjänar en liten munsbit.
Hej , David.
Hej, pappa.
Mår du bra?
Saken är den att jag inte kan öppna locket. Det är nåt fel.
-Vad kan vara fel? -Det är en gåta.
Stäng den.
Ge den till mig. Jag ska visa dig.
-Ser du så enkelt det är? -Lätt som en plätt.
David?
Här.
Se på mig. Du är lyckligt lottad, David.
Det är sant. Det verkar så. Folk tycker det.
-David! Kom till saken. -Ja, jag är lyckligt lottad.
Ingen kommer att älska dig som jag, ingen.
Du förstår...
Inser du vilken chans du har fått?
En sån chans får man bara en gång. Just det, pappa.
När jag var en pojke...
... köpte jag en violin, en vacker violin.
Jag sparade...
...till den här violinen. Vet du...
...vad som hände med den? Vet du det?
Nej, vad hände med den? Jag har ingen aning.
Man måste överleva, eller hur? Visst är det så?
God natt, pappa.
-Var är barnen? -De leker någonstans.
-Jag har besök. -Han är väl inte Skorpion?
Så lustigt. Det är ett underbarn.
David?
-Tack. -Det är ett dårhus. - David!
Är det vattnet som rinner?
David!
David?
Var i all världen är han?
-David har hållit på i en timme! -Han är så häftig.
-David! -Doktorn? - Var är allt varmvatten?
-Jag vill presentera nån, David. -Varmvattnet har försvunnit.
-Vart? Vem vet? Inte jag , doktorn. -Gillian är en väldigt kär vän.
-Hon är astrolog, inte doktor. -En specialist, en hjärtkirurg.
-Var inte löjlig. -Jag är löjlig, eller hur?
-Gillian kan ställa ditt horoskop. -Vill hon det, Sylvia? Vill hon?
Vad för slags horoskop? Jag älskar stjärnorna.
Och planeterna, sfärernas musik. Om kärleken livnär sig på musik...
Så gastronomiskt, kärleken livnär sig på musik!
Hur är han när han lär känna en bättre?
-Vad är han? -Finansrådgivare.
Bra, så långt. Hur allvarligt är det, på en skala från 1 till 10?
-En tia. När blir det av? -Jag rusar inte in i saker.
Du får ingen puss.
Underbart hår. Blondiner vet att roa sig. Så är det.
Där är du ju, doktorn.
Jag går upp på rummet.
God natt, Lucy.
-Får jag komma in? -Hej, doktorn. Entré.
-Förlåt. -Ingen fara. Det är förbluffande.
Tänk vad man hittar utan att ens leta, men här är Roger.
-Roger Woodward. -Roger, han är en vinnare.
-Du har redan en. -Han är stor. En räcker mer än väl.
-Jag tyckte om ditt framförande. -Gjorde du?
Skriver du musik också?
-Det var ett brev från början. -Ja. Stämmer det?
-"Käre Cecil, Royal College.. " -"...of Music. " Det är en gåta.
Han hade bara en arm. Han hade fått stroke, stackars kissemiss.
Han kunde inte göra nåt med tassen. Han var en sorgsen kissemiss.
-Ren otur. Du tar väl inte skada? -Nej, inte alls.
-Vad är det för fel, David? -Fel? Det är en lucka.
Det var så länge sen. Vad kan man göra?
-Oförklarligt outsägligt. -Berätta vad du vill skriva.
-Vad vill jag inte skriva? Svårt. -Inte alls. "Kära..."
Just det. Kära... Kära nån. Kära nån. Cecil, det var Parkes.
Han rörde vid Sergejs själ med 3:an i d-moll. Inte illa, eller hur?
-"Kära mr Parkes..." -Det var så länge sen. Det var det.
-Och jag... -... hoppas... Hur låter det?
-Det låter bra. -... att du minns mig och trean.
Jag mår mycket bättre nu... Eller hur?...och spelar igen.
Bravo, Roger!
Bra.
Le, David. Mot kameran, här!
Se det från den ljusa sidan. Du kommer att träffa Gillian igen.
-Ja, livet går vidare. -Gör det?
-Hon måste gå. -Har hon småbarn?
-De är vuxna. Det är bara jag. -Och bara jag.
Jag växte aldrig upp, bara ner. Jag är lite jobbig, visst är jag?
Vill du gifta dig med mig?
-Det vore inte så praktiskt. -Det förstås. Jag är inte praktisk.
-Du missar planet. -Det är rart av dig, David.
-Jag vet inte vad jag ska säga. -Fråga stjärnorna.
Bäst att du låter henne andas, David.
Du får ingen puss.
Förlåt, älskling.
Du gjorde ett ljud: "Åh, David!"
-Åh nej, stackars Ravel. -I upplösningstillstånd.
Det är snart dags. Om tio minuter. Ta lite Liszt, inte en konsert.
Simma "La campanella"!
-Det blir fel. -Försök igen.
-Sidan 37 saknas. -Codan, det är slutet.
-Jag blöter mina händer. -David.
Så där.
-Du har omaka skor. -Jag är så knäpp.
-Sitt. Nej, rak i ryggen. -Rak i ryggen...
-Ta det lugnt. -Det måste jag lära mig.
Perfekt.
Bravo!
-Älskling! -De vill ha ett extranummer.
-Vill de? Jag ska vinna. -Inte nu, älskling.
Jag spelar mer. Jag spelar mer.
-Hur känns det? -Det känns inte alls.
-Inte det minsta? -Jag är chockad och förstummad.
-Det kanske är mitt fel. -Du kan inte klandra dig själv.
Det är sant, och jag kan inte klandra pappa. Han är inte här.
Men jag är här. Det är sant. Livet går vidare.
Det gör det, i all evighet. Nej, inte i all evighet. Inte riktigt.
Men man måste gå vidare. Man kan inte ge upp.
-Inte så fort Saturnus spökar. -Det är stjärnorna, Gillian.
Allt har sin tid. Ödet består.
Det stannar därvid, tills vi förstår.